Stik du bare af.
Vi ses i eftermiddag.
Og jeg skal rive så fint, som De aldrig har set før, det lover jeg.
Jeg er ked af det med grenen. Der var bare så mange æbler på.
Jeg skulle have beskåret den gren, men jeg var grådig.
Er det grådigt at ville forsørge sin familie?
Hvorfor kan De ikke lide mig?
Hvorfor spørger De om det?
Nar jeg er tæt på Dem, trækker De Dem væk.
Det gør jeg da ikke.
Jo, det gjorde De, da vi tyndede ud i kimplanterne.
Hvordan skal jeg ellers kunne vise dem, hvad De skal gøre?
De prøvede at kysse mig.
Vera har aldrig interesseret sig for æblerne. Hun hader plantagen.
De er den første, der har forstået det med æblerne.
Undskyld, jeg blev så glad over det.
Det er i orden. - Nej, det er ikke i orden!
Jeg tror, dét med æblerne bare er noget, De siger.
De deler ikke min glæde. - Jo, jeg gør.
Vera tror, jeg kan høste æbler fra træer, der lige er kommet i jorden.
Ting tager tid! Det er kærlighed!
At kunne se hvad de behøver og respektere de behov!
Jeg troede, De forstod det?
Jeg forstår det godt. - Men De fjerner Dem fra mig.
Er jeg virkelig så frastødende? - De er ikke frastødende.
De må ikke være vred.
Undskyld, at jeg tvivlede på Dem. Det sker ikke igen. Det lover jeg.
Jeg ville ikke love for meget, hvis jeg var Dem.
Da De skubbede mig bort, fik jeg en tanke, jeg skammer mig over.
En tanke, De ville hade mig for. - Jeg vil aldrig hade Dem. Aldrig.
Hvad var det for en tanke?
Chuck, jeg har gjort Dem uret. Det er forståeligt, Deres tanker er vrede.
Jeg tænkte på at angive Dem. på at afpresse Dem til at respektere mig.
Det betyder så meget for Dem? Det tror jeg, det gør.
De har virkelig været meget alene heroppe, ikke sandt?
De har ingen haft til at trøste Dem.
Det er mig, der skal bede om forladelse.
Er vi stadig venner?
Undskyld, sov du? - Nej.
Skal jeg gå igen? - Nej, jeg hvilede mig bare.
Der er virkelig meget at hjælpe med her i Dogville, nar man tænker på, -
- at ingen behøver hjælp.
Jason vil hele tiden sidde på mit skød.
Jeg synes, du klarer det fantastisk.
Du giver os alle sammen så meget. Det var helt rigtigt sagt af McKay.
Han prøvede at røre mit knæ i dag.
Han er jo blind. Det var sikkert et uheld.
Mor Ginger skældte mig ud for at bruge smutvejen.
Godt, for hun skælder også mig ud. Det betyder bare, du er én af os nu.
Du kan gennemskue det hele, ikke?
Jeg falder i søvn om et øjeblik. - Hvad hvis jeg ikke vil have det?
Jeg tror ikke, du har noget valg i aften.
Jeg elsker dig virkelig, Grace. - Det er jeg glad for.
Jeg elsker også dig. Det gør jeg virkelig.
Jeg mener, jeg længes efter dig, nar jeg ikke er sammen med dig.
Jeg længes efter dig, selv nar vi er alene som nu.
Jeg længes efter at være tættere på dig...
...at røre ved dig og...
Vi har hele livet for os.
Det, jeg elsker ved dig, er, at du ikke forlanger noget af mig.
Vi kan bare... bare være sammen.
Ja...
Længslen gør det kun bedre.
Tak for dine ord. Dine kloge, kloge ord.
Det var så lidt.
Vil du ikke have dine sko af?
Kapitel seks, hvori Dogville viser tænder.
Jason, hvad laver du? Det er forkert.
Ordene skal deles anderledes.
Hvad laver du? - Nu har jeg da delt ordene.
Alle kan gå, undtagen Jason. Jason, jeg vil tale med dig alene.
Hvad er der med dig? Hvad er det, du laver?
Jeg er umulig. Det har min far sikkert fortalt dig, jeg er.
Jeg tror, der er en anden grund.
Jeg vil gerne have dig på skødet hele dagen, men det kan jeg ikke.
Nar man ikke kan gøre alt det, man gerne vil gøre for andre, -
- kan de folk, man har lovet det, godt blive sure, siger fru Henson.
Det er rigtigt.
Jeg ved godt, hvorfor du ikke vil have mig på skødet mere.
Det er fordi, jeg har været slem. - Det har du sikkert haft grund til.
Jeg har været slem mod de andre!
Selv lille Achilles. Og han er så lille, han ikke kan slå fra sig.
Det må man ikke. - Nej.
Jeg burde straffes. Jeg fortjener at fa en endefuld.
Skulle jeg slå dig? Det vil jeg ikke.
Din mor mener ikke, man skal slå børn. Jeg vil ikke slå dig.
Hun ville blive rasende, hvis hun fandt ud af, du slog mig.
Det har jeg lige sagt, jeg ikke vil!
Min mor er på din side. Hvad nu, hvis hun vendte sig imod dig?
Jeg er, som jeg er. Hvis folk ikke kan lide mig, er det bare ærgerligt.
Jeg synes, jeg skal straffes.
Jeg ville miste respekten for dig, hvis du ikke slog mig.
Jeg er ligeglad, hvor sjovt du synes, det kunne være! Jeg gør det ikke!
I så fald...
...så må jeg jo fortælle min mor, at du har slået mig.
Det vil jeg jo ikke. - Min mor ville nok tro på mig.
Giv mig en endefuld, så far ingen det at vide.
Lad være! gå væk fra Achilles. Lad så være!
Jeg skubbede til vuggen. Det var ikke min skyld, den ikke væltede.
Rør ham ikke! gå væk! Lad så være, Jason!
Vil du have en endefuld? så skal jeg give dig én.
Sådan. - Det var ikke hårdt!
slå hårdere! Det er ikke noget straf. - Godt.
hårdere!
Nej, nu er det nok! Nu er du blevet straffet rigeligt.
Skal jeg stille mig i hjørnet og skamme mig?
Jeg er ligeglad! Gør, som du vil!
Nu kommer far!
Sikke tidligt. Bare der ikke er noget galt.
Som Dogville havde gjort det fra sin hylde på bjerget, -
- helt ubeskyttet for drilagtige storme, havde Grace blottet sig.
Dér hang hun i sin tynde stilk, som æblet i paradisets have.
Et æble, så svulmende, at saften næsten flød.
Og endnu engang var politiet kommet til Dogville.
Jeg lovede at sige det, så Martha ikke behøvede at ringe, -
- men jeg glemte det.
Manden i bilen er fra FBI. - Du glemte det?
Ja. Jeg havde travlt med æblerne.
De ville høre, om jeg vidste noget om den efterlyste på plakaten.
Om jeg havde set spor i skoven fra nogen, der overnattede derude.
Hvem ved, hvad den kvinde kunne finde på?
Hun er helt ufarlig.
Det siger du, -
- men det lod ikke til at være politiets opfattelse.
så jeg matte fortælle dem, hvad jeg vidste.
Hvad fortalte De dem?
At jeg troede, jeg havde set noget i skoven for nyligt. Et stykke tøj.
Det viste sig bare at være Toms hue. Men det kunne have været det her.
Det føles dyrt... og har dit monogram.
De ville nok drage den samme konklusion.
Jeg sagde til politiet, jeg hurtigt ville kunne finde tøjstykket.
Vi har vel 10-15 minutter, før de kommer og banker på.
Jeg ville ikke prøve at stikke af. - Hvorfor skulle jeg gøre det?
Jeg ville heller ikke skrige op. - Hvorfor skulle jeg ville det?
Du er alt for smuk og skrøbelig til det her sted.
Jeg troede, jeg betød noget. Jeg må have din respekt.
De har min respekt. - Jeg vil have din respekt.
Det her er helt forkert.
Hvis jeg kan tvinge blomsterne til at blomstre, kan jeg også tvinge dig.
Lad være...
Nej, lad være! Nej, Chuck! Lad være!
Se på mig! Se på mig! Tal til mig!
Vi er venner! Du er min ven!
Lad være!
Har du set Grace? - Hun er hjemme hos os.
Har hun travlt? - Ikke længere. gå bare ind.
Endnu engang havde Grace undgået sine forfølgere -
- med hjælp fra Dogville.
Alle havde dækket over hende, selv Chuck, der matte indrømme, -
- at det nok var Toms hue, han først havde fundet så mistænkelig.
Kapitel syv, hvor Grace endelig far nok af Dogville, -
- forlader byen, og igen ser dagens lys.
Dén aften mærkede Tom straks, at der var sket noget, -
- men han matte trygle længe, før Grace brød sammen og fortalte alt.
Jeg må konfrontere ham. Jeg har ikke noget valg.
Ingen vil acceptere det, han gjorde. - Det må du ikke.
Jeg kom her med alle mine ideer og dumme fordomme.
Han er ikke stærk, Tom.
Han ser stærk ud, men det er han ikke.
Jeg vil prøve at fa dig væk herfra.
Det var blevet sensommer.
Dogvilles andet kuld forvirrede egernunger pilede ind og ud -
- mellem benene på folk i deres forgæves søgen -
- efter Elm Streets ikke-eksisterende elmetræer.
Varmen havde gjort jorden omkring stikkelsbærbuskene hård som sten.
Grace klagede dog ikke og kastede sig over arbejdet, glad for, -
- at det rent faktisk var noget håndgribeligt.
Hej, Liz. Hej, Vera. - Pas pa, Grace. Vera er vred på dig.
Hvad mener De?
Du troede maske, han ikke ville fortælle mig det?
Hvem? - Du slog Jason.
Ja, det gjorde jeg. - Hvor kunne du?
Jeg ved, det lyder usandsynligt, men han bad om det.
Det er rigtigt, Vera. Han beder selv om det.
Jeg skulle selv have givet ham én for længe siden.
Liz! - Du forkæler ham!
Jeg ved, hvor meget De elsker ham, Vera. Det gør jeg også.
Det sker ikke igen. Det gør det ikke.
Det ved jeg, for jeg overlader dem aldrig til dig igen.
Det er alt for farligt. - Jeg har været træt.
Maske skulle du prøve at sove om natten...
...som andre mennesker. - Sove om natten?
Martha så en vis Tom Edison -
- luske ud af hendes hus tidligt i morges.
Det er fint, du tævede den dumme unge, og jeg er glad for, -
- du har vendt Toms øjne bort fra mine skørter.
Men på den anden side havde jeg ventet mere af dig.
Men hvis det er dét, du vil, så skal du nok klare dig i Dogville.
Sådan er det ikke, Liz.
Vi så alle, at du tog hans hånd ved festen. Men du flirtede ikke?
Jo, jeg flirtede maske.
Næste dag ændrede vejret sig. Tagen rullede ned fra bjergene.
Og selvom solnedgangen ikke var at se, -
- syntes McKay, hun skulle sidde hos ham alligevel.
Hun havde siddet der mange gange, -
- men Jack kunne stadig ikke bedømme afstanden mellem dem.
Før havde hans fingre kun strejfet hendes hud, -
- men nu blev hans hånd liggende hele den afmålte tid.
Dagene i plantagen var lange, for der skulle snart høstes.
Grace havde opgivet at argumentere mod Chucks idé om, -
- at hendes respekt for høsten -
- kunne males i den kødelighed, hun leverede.
Selvom Tom nødigt lod Grace være alene, -
- vandrede han nu ofte grublende rundt -
- og forsøgte at finde en mulig flugtvej.
Da Graces løn ikke længere kom, var han trådt til, -
- og sammen havde de hentet den sidste af de syv små figurer.
Hvad er der galt? - Ingenting.
Er politiet på Canyon Road igen? - Nej.
Vi skal bare have en pigesnak med dig.
Men det er sjovt, du nævner Canyon Road, ikke, Martha?
Martha var der nemlig i morges. - på vej hjem fra kirke.
Man ser meget mere til fods.
Nar man kører i bil, ser man ikke æbleplantagen.
Man kan kun se den fra ét bestemt sted på Canyon Road.
Kender du det sted, Martha? - Ja.
Og du standsede der for at nyde udsigten?
Der høstes jo i plantagen, ved du.
De gamle malere dyrkede altid høstmotiver, -
- fulde af frugtbarhed, -
- for ikke at tale om sensualitet og endda...
...erotik.
Men du har jo allerede fortalt mig, det var det, du gjorde, Martha.
Hun så dig, Grace.
Hun så dig!
Bag en bunke knækkede grene.
Med Chuck!
Han sagde, det ikke var første gang, du havde lagt an på ham.
Han havde ikke sagt noget for at skåne mig.
Han er en lukket... og primitiv mand.
Men i bund og grund loyal. Og god!
Hvad er det, du vil med min mand?
Jeg vil ikke noget -
- med Deres mand eller nogen anden.
Du flirtede ellers med Tom ved festen?
Jeg er holder af Tom. - Men du kan ikke lide Chuck?
Liz og Martha støtter mig i, at jeg må give dig en lærestreg.
Jeg tror på opdragelse.
Det er nok en mindre forbrydelse at smadre dem, end at have lavet dem.
Vera, jeg lærte Deres børn... - Hvad?
Kan De huske, hvor glad De var, -
- da jeg lærte Deres børn om den stoiske and, og de endelig forstod?
Ja, for dét vil jeg vise mildhed. Jeg vil smadre to figurer først.
Og hvis du kan bevise din viden om den stoiske and -
- ved ikke at græde, -
- så stopper jeg. forstår du det?
Grace havde i sit liv faet stor øvelse i at styre sine følelser -
- og ville aldrig havde troet, det skulle være svært at styre dem nu.
Men da porcelænet blev pulveriseret, -
- var det som menneskevæv, der blev smadret.
Figurerne var produktet af mødet mellem byen og hende.
De var beviset på, hendes lidelser trods alt havde skabt noget af værdi.
Grace kunne ikke klare mere.
For første gang siden sin barndom græd hun.
Grace opsøgte Tom samme nat og fortalte ham, -
- at hun var klar til at følge hans rad og forlade byen.
Tom havde netop besluttet, at de behøvede en tredjemand -
- for at sikre flugten, -
- så de blev enige om, at Ben var det bedste potentiale.
Men der matte penge på bordet, konkluderede Tom.
Han anslog, tiderne taget i betragtning, -
- at ti dollars ville række til Ben og hans bil.
Vi har da ikke ti dollars. - Nej, vi låner dem.
Fra hvem? - Fra min far.
Han har penge nok i medicinskabet. Jeg taler med ham om det i morgen.
Du taler med Ben. Det er sidst på ugen, og han er sikkert blank.
Sig, at jeg betaler ham tilbage. - Selvfølgelig.
Tak.
Du redder mig hver gang.
Tænk, at du bliver ved med at hjælpe mig.
Godnat. - Du må se at fa noget søvn.
Grace opsøgte Ben næste morgen.
Ben!
Grace beskrev betalingen som en kompensation.
Ben protesterede ikke meget -
- i betragtning af de problemer, han kunne fa med beboerne.
Maske ville de være lettede over at opdage, hun var væk, -
- men det var Grace ikke helt så sikker på.
Ben ville gerne køre hende, -
- selvom han "ikke var ude på at tjene på folks ulykke. "
Jeg er ikke ude på at tjene på folks ulykke.
Sandheden var, Ben ville have kørt til helvede og tilbage for ti dollars.
Og det kriminelle aspekt bekymrede ham kun lidt.
Han havde før kørt med bade det ene og det andet.
Grace skulle skjule sig mellem æblerne.
"Kunsten er at vide, hvornår man skal høste, " som Chuck sagde.
Og det tidspunkt var kommet. For æblerne. Og for Grace.
Hvor har du været?
Havde jeg sjusket Sådan, havde jeg faet pisk.
Se så at komme i gang!
Undskyld, Olivia. Jeg skulle snakke med Ben.
June er ved at sprænges! Du ved, hun ikke selv kan gå på potten!
Det er ikke pænt at sjuske, bare fordi hun er handicappet!
Aftenen før flugten var Tom klog nok -
- til ikke at presse Grace for meget med sine kødelige lyster.
I stedet valgte han en mere følsom linje.
Man skal vælge den rigtige tid til at så.
Man kan ikke så om vinteren.
Det er rigtigt. Men jeg elsker dig.
Det ved jeg godt. - Og du elsker mig.
Og vi mødes igen i elskov og frihed. - Absolut.
Jeg skal ikke være flov over at begære dig, vel?
Nej.
Nej, det er kun dejligt. Det er dejligt, vi begærer hinanden.
Men ikke på denne made. Det er ikke den rigtige made.
Næste morgen, da Grace ville liste uset ned til Ben, -
- var det som om, hele byen var på benene på én gang.
Grace. - Ja, Vera?
Du slipper ikke for at arbejde for mig ved at slå mit barn.
Kom som aftalt. Jeg finder på noget, hvor du ikke kan skade nogen.
Klokken tolv? - Ja.
Hvorfor bærer du rundt på dine ting? Er du bange for at miste dem?
Ben skal køre æbler i dag. Men det betyder ikke, du har fri.
Far siger, du skal pakke det hele om.
Maske kan vi fa en kasse tilovers.
En gammel kasse er maske ikke meget værd i dine øjne, -
- men her er vi ikke rige.
Og far du røde hænder, så ved jeg, hvad du kan smøre på dem.
Grace. - Hej, Martha.
Vi må have vasket fortovet foran trappen igen.
Og døren sidder fast... - Hvor har du været?
Høsten er hellig. Lyder det ikke som noget, du kunne have sagt?
Jeg kommer om et øjeblik, Chuck. Jeg tager kasserne med.
Godt.
Grace blev stadig mere glad for, -
- at afrejsen skulle foregå diskret.
Der var faktisk en del arbejde i Dogville, -
- som beboerne nu selv ville blive nødt til at udføre.
Grace, jeg er ked af at sige det, men jeg vil gerne have pengene først.
Sådan er det i transportbranchen.
Har man leveret en last, har man ikke noget at gøre regres med.
Her er pengene. - Ikke at det her er professionelt.
Bliv derinde, indtil jeg siger til.
Canyon Road slyngede sig ned i dalen og væk, -
- og Grace fulgte med.
Og for hvert sving fortonede byen og dens lyde sig alt nådigere.
Er der noget galt?
Ja, der er politi længere fremme.
Det havde jeg ikke ventet.
Det er farligere, end jeg troede. Vi må vende om.
Vende om? Nej, det kan vi ikke.
Hvis det havde været professionelt job, -
- altså, et betalt job, så havde det været nemmere.
Jamen, jeg har jo betalt.
Jo, men i branchen...
...koster en farlig transport mere.
Et ekstratillæg, kalder man det.
Hvis det her var et professionelt job, kunne jeg bare forhøje prisen.
Men, Ben, jeg har ikke flere penge.
Ja, så går den jo heller ikke.
Du sagde engang...
Du sagde engang, jeg ikke havde mange glæder i livet.
Du ved, jeg besøger frøken Laura en gang om ugen.
Og du sagde, -
- det ikke var noget at skamme sig over.
Jeg ville være taget derhen i aften, -
- og det koster jo penge.
Ikke så meget...
Ikke så meget -
- som et ekstratillæg for en farlig last, men stadigvæk.
Det koster jo noget. - Ben, vil du ikke nok lade være?
Det er ikke personligt, Grace. Det er det ikke.
Jeg må bare tage min betaling. Jeg har ikke noget valg.
Jeg kan jo ikke sjofle branchen.
Vi holder parkeret på torvet i Georgetown lige uden for kirken.
Du må hellere være stille.
Nej, Ben.
Det er ikke noget, jeg er stolt af, Grace. Tro ikke det.
Grace faldt i søvn, takket være sin sunde evne -
- til at fortrænge ubehageligheder.
Hun var velsignet med det sjældne talent -
- at kunne se frem, og kun frem.
Senere, da bilen satte farten ned, og hun langsomt kom til bevidsthed, -
- vidste hun ikke, hvor længe hun havde sovet.
Hun vidste bare, hun glædede sig til at se dagens lys.
så hørte hun hunden.
Din kærlighed til æblerne er ikke helt troværdig.
Se, du har stødt dem.
Vi holdt møde i aftes i missionshuset.
De sagde, du maske ville stikke af.
Da jeg opdagede, du havde skjult dig i min bil, -
- var jeg nødt til at bringe dig tilbage til Dogville.
I min branche må vi være upartiske.
Det hjalp ikke Grace, at det første tyveri i Dogville nogensinde -
- var sket aftenen før, hvor der var møde i missionshuset.
Gamle hr. Edison havde faet stjålet en del penge fra sit medicinskab, -
- og mistanken faldt på Grace, -
- som havde planlagt en flugt, der skulle finansieres.
Grace var tavs over for de nye anklager.
Bill, der havde dygtiggjort sig overraskende udi ingeniørkunsten, -
- havde som sit første projekt udført en slags flugthæmmende mekanisme.
Smuk var den maske ikke, men effektiv, turde han nok sige.
Grace, det er ikke noget, vi er glade for, det her.
Men vi har ikke noget valg, hvis vi skal kunne beskytte byen.
Kunne du prøve at bevæge dig?
Det virker.
Den er så tung, at man kun kan bevæge sig, hvor der er jævnt, -
- og der er kun jævnt her i byen.
må jeg gå nu?
Jeg må finde ud af, hvordan jeg kommer ind i mit hus.
Eller er det en del af straffen, at jeg skal sove udenfor?
Nej, nej, Grace.
Du skal ikke tænke på det som en straf. Slet ikke.
Bill har lavet kæden så lang, at du kan ligge i din seng.
Grace, klokken seks!
Ja, fru Henson.
Kapitel otte, hvor der afholdes et møde, hvor sandheden siges, -
- og Tom forlader mødet (men vender senere tilbage)
Jeg ville ikke risikere, at far sagde nej.
De tror, jeg tog pengene. - Ja, for det sagde jeg til dem.
Hvad gjorde du?
De troede, det var mig, men jeg sagde, det var dig, -
- for du har adgang til medicinskabet.
Hvorfor? - Det er godt, jeg kan tænke for dig.
Hvis du skal have en chance for at komme væk herfra, -
- må de ikke vide, hvor tæt vi i virkeligheden er.
De må ikke vide det. Jeg forsøger at hjælpe dig.
Hvis de vidste, jeg havde taget pengene, kunne jeg ikke være her.
Du må ikke forsvinde, Tom.
Jeg har brug for dig. - Jeg finder en løsning.
Det var ikke Graces stolthed, der holdt hende oppe, -
- da efteråret kom, og bladene begyndte at falde.
Det var dén dvaletilstand, der kommer over et livstruet dyr, -
- hvor kroppen reagerer mekanisk i et lavt, sejt gear, -
- uden for megen smertelig refleksion.
Som en patient, der passivt lader sin sygdom rade.
Vera havde fundet ud af, at det faktisk var Chuck, -
- der havde tvunget Grace, og var derfor værre end nogensinde.
Havde Grace haft venner i Dogville, forsvandt de, som efterårsbladene.
Byens mandlige beboere opsøgte Grace om natten -
- for at stille deres seksuelle behov.
Børnene ringede med klokken, hver gang akten var fuldbyrdet, -
- til Marthas store forvirring.
Efter lænken var kommet på, var det blevet lettere for alle.
De seksuelle overgreb foregik ikke længere i det skjulte, -
- for det var ikke rigtig seksualitet.
Det var flovt, som nar en bonde forbryder sig mod en ko, -
- men værre var det ikke.
Tom så det hele. Det pinte ham.
Især de natlige besøg var et hårdt slag.
Godnat.
Men han støttede hende så godt, han kunne.
Som en edderkop kan støtte, nar den er viklet ind i sit eget spind.
Tom...
Alt, hvad jeg har forsøgt, er gået galt.
Jeg kan ikke finde løsningen.
Du skal nok finde den. Du er så klog.
Vi har provokeret dem. - Tænk ikke på det.
Nu må vi provokere os selv.
Hvad mener du? - Jeg mener, vi må vise dem tillid.
Det hele begyndte med et møde, så vi må også slutte med ét.
Du taler, og de lytter. De kan ikke nægte at lytte.
Hvad skal jeg sige? - Alt. Du skal sige alt.
Alt? - Ja, sandheden.
Du skal sige sandheden om dem alle.
Det vil de ikke høre. - Nej, det ved jeg.
Men det er ligesom med et barn, der ikke vil tage sin medicin.
De vil rase, men i sidste ende vil de se, det er til deres eget bedste.
Du må bare ikke være hadsk eller bebrejdende.
Hvis nogen kan gøre det, Grace, så er det dig.
De vil sande, at dette våben, misforståelsen og uretfærdigheden, -
- kun har ét offer, og det er dig.
Derfra er der ikke langt til tilgivelse.
Sikke du dog har tænkt, Tom Edison.
Jeg er sikker på, det er en fantastisk plan.
Hvis tilgivelsen var nær i missionshuset, var den godt skjult.
Det havde ikke været let at samle beboerne.
At tale til en samvittighed, der dagligt stuves af vejen, -
- som var den så skrøbelig som Hensons glas, -
- havde været noget af en opgave.
Hvis én gik med, kunne de andre også lige så godt gå med, -
- så der ikke blev talt bag ens ryg.
Tom havde lagt op til Graces tale.
Nu matte det briste eller bære, og ærligheden matte tages i brug.
Mens Grace talte til den tavse menighed i missionshuset, -
- bevægede efterårets første snestorm sig ind over byen.
Snefnuggene dalede ned over bygningerne, -
- som havde det været enhver anden by.
De legede kvistene, hvor æblerne havde hængt.
Høsten var dog i hus og var, via transportbranchen, blevet solgt -
- trods de skuffende priser.
Grace fremlagde sin historie.
Hun havde ikke lagt hverken til eller fra.
Netop da hun var færdig, stoppede snefnuggene deres dalen -
- og efterlod Dogville pudret med den yndigste og hvideste sne.
Jeg tror ikke, det gik så godt. - Jo. Du klarede det fint.
Sneen var kommet tidligt. Maske for tidligt?
Et utidigt tegn på forsoning?
Tom så sig bekymret omkring.
Vera sad med sammenbidte tænder. Hun tog ordet først.
Løgn! Løgn, alt sammen!
Ja, det svarer ikke til den opfattelse, jeg har af byen.
Jeg er læge! Jeg kan selv afgøre, om jeg er syg eller ej.
Hvad har du at sige til dit forsvar? Du må vælge side.
Er du for eller imod os?
Vi har været for eftergivende over for Tom.
Selv jeg har svært ved at forsvare den pige.
Med din hjælp, som jeg vælger at se som et uheld, -
- har hun spredt bitterhed og had i hele byen.
Hun må væk! Men hvordan slipper vi af med hende, Tom?
Du bragte hende til byen. Du må sørge for, hun forsvinder.
Uden at hun spreder løgne.
Jeg bad jer komme for at lytte, -
- og I kom kun for at forsvare jer selv.
I må undskylde, men det er lidt af et hårdt slag for mig -
- at se alle mine venner opføre sig Sådan her.
så uciviliseret.
Det gik ikke så godt med din plan, vel?
Du finder nok på noget andet.
Nej, ikke flere planer. Det lover jeg.
De bad mig vælge mellem dig og dem.
Det er ikke svært. Jeg elsker dig.
Du er maske stærkere, men idealerne...
...idealerne deler vi.
Du er udmattet.
Læg dig ned.
Jeg har valgt, Grace. Jeg har valgt dig.
Og nu er tiden kommet. Det tidspunkt, vi har ventet på.
Vi befrier os selv fra Dogville.
Du har ret, Tom, det ville være så let for os at elske nu.
De kan slå os ihjel nar som helst.
Det ville være den perfekte romantiske slutning.
Sådan har jeg det også. Jeg elsker dig.
Det ville være smukt, -
- men fra vores kærligheds synsvinkel, helt forkert.
Vi skulle mødes i frihed.
Du er kold nu, Grace.
Jeg har lige forkastet alle, jeg kender, til fordel for dig.
Ville det ikke være en brøkdel af idealerne værd at lindre min smerte?
Alle andre i byen har faet din krop.
Det er os, der skal forestille at være forelskede!
Kære Tom...
Du kan fa mig, hvis du vil.
Du skal bare gøre som de andre. True mig.
Sig, du melder mig til politiet eller gangsterne, -
- så lover jeg, du må tage, hvad end det er, du vil have af mig.
Jeg stoler på dig.
Men maske stoler du ikke på dig selv?
Maske har du følt dig fristet? Til at tvinge mig som de andre?
Maske er det derfor, du er så ked af det.
Jeg har kun villet hjælpe dig.
Jeg spørger bare, om du er bange for, du kunne være så menneskelig?
Nej, ikke det mindste. - Godt.
så må morgendagen bringe, hvad den vil.
Det er ingen forbrydelse at tvivle på sig selv, Tom.
Men det er dejligt, du ikke gør det.
Jeg kan ikke finde hvile.
Jeg tror, jeg må gå udenfor et øjeblik.
Maske gå en tur. Fa det ud af systemet.
Trave gaderne tynde, lytte til vinden, der kommer op fra dalen.
Du kender hele den smøre.
Sov du nu bare.
Læg dig til at sove. så kommer jeg snart tilbage.
Selvfølgelig var det noget sludder.
Han kunne, om nogen, skelne mellem ideal og virkelighed.
Det var trods alt hans metier.
Moralske spørgsmål var hans speciale.
Hun tillod sig at antyde, at han tvivlede på sin egen renhed!
Tom var vred.
Og pludselig opdagede han hvorfor.
Det var ikke fordi, anklagen var uretmæssig, -
- men fordi den var sand!
Hans vrede bestod af en ubehagelig følelse af at være afsløret.
Det var et hårdt slag for den unge filosof, -
- og han ræsonnerede, at var tvivlen der nu, kunne den også vokse -
- og maske blive så stor, at den ville ødelægge hans moralske værk.
Tom standsede. Han rystede næsten, -
- da truslen mod hans forfatterskab gik op for ham.
Han blev hurtigt enig med sig selv om, at risikoen var for stor.
Den fare, Grace udgjorde for byen, udgjorde hun også for ham.
Tom kunne ikke lide tanken og var mand nok til at afværge truslen.
Tom var lige så praktisk, som han var pligtopfyldende i sin metier.
Han gav ærlighed og idealer megen plads i sit liv -
- uden at være "sentimental," som han udtrykte det.
At smide et dokument ud, -
- der kunne fa betydning for ham og hans fremtidige læsere, -
- som basis for en roman, var Tom ikke så dum at gøre.
Selvom han i et svagt øjeblik maske havde sagt, han ville.
Før han gik tilbage til mødet, åbnede Tom den skuffe, -
- han havde åbnet, den aften Grace ankom.
Det lå der endnu. Kortet fra gangsteren i bilen.
Næste dag skinnede solen fra en frisk efterårshimmel, -
- og sneen var væk for længst.
For første gang i lang tid kunne man høre rambukken, -
- der maske, eller maske ikke, funderede et fængsel.
Grace slog forvirret øjnene op efter en næsten bevidstløs søvn.
At dømme efter lyset matte klokken næsten være tolv.
"Den grå time," som Jack McKay yndede at kalde dette tidspunkt.
Derudover havde han mange tilbøjeligheder, -
- som Grace helst havde været uvidende om.
Hvorfor havde ingen vækket hende? Ingen havde hamret på hendes dør.
Intet barn havde kastet mudder eller smadret hendes sidste ruder.
Nu huskede hun.
Hun huskede mødet dagen før og undrede sig endnu mere.
Hvorfor var hun ikke blevet konfronteret? Endsige slået ihjel?
Det lignede ikke Dogville at holde sin harme tilbage på noget punkt.
Var det maske alligevel gået godt?
Godmorgen, fru Henson. - Ah, godmorgen.
Jeg ville være kommet tidligere, men jeg sov over mig.
Skidt med det. Liz tog sig sammen i morges.
Vi tænkte, De ville have godt af at holde fri.
Det var en tankevækkende tale, De leverede i går.
Hej, Liz. - Hej, Grace.
Hej.
Jeg sov over mig.
Godmorgen, frøken Grace. - Godmorgen.
Hvordan har De det her til morgen? - Jeg sov over mig.
Det gør ikke noget.
Tom! Det er Grace!
Hej, Grace. To sekunder.
Gode nyheder!
Jeg gik tilbage til mødet i aftes. De skulle ikke slippe så let.
Men fandeme om stemningen ikke havde vendt!
Vi har ikke vundet, men der kan komme noget godt ud af det.
Hvorfor kom du ikke?
Det gjorde jeg også, men du sov. Du så ud som om, du trængte til det.
Derfor foreslog jeg, at du fik lidt fri.
Og ved du hvad? Ikke én protesterede.
Det lyder fantastisk. - Ja, gør det ikke?
Folkene her i byen overrasker mig gang på gang.
Jeg tror, jeg må revidere mine teorier.
Og du ved, hvor meget jeg hader at gøre den slags.
Da jeg kom tilbage i nat -
- og så dig sove så sødt, blev jeg pludselig inspireret.
Jeg skrev det første kapitel til en historie om en lille by.
Gæt, hvor jeg fik inspirationen fra?
Men jeg har endnu ikke fundet et navn til byen.
Hvorfor ikke bare Dogville? - Nej, det duer ikke.
Det skal være universelt. Mange forfattere begår den fejl.
Skal jeg læse det højt for dig? Kærligheden i bogen kommer fra dig.
Ville du tage det ilde op, hvis jeg sagde nej?
Nej. - Hvis jeg har fri i dag, så...
Nej. Slet ikke.
To elskende kan kun såre hinanden, hvis de tvivler på deres kærlighed.
Du kan læse det en anden gang.
Sæt dig, og kig ud over bjergene. Det gør pigen i min roman.
Vi ses senere. - Vi ses. Godt nyt!
Grace valgte at håbe på det bedste i stedet for at frygte det værste.
Hun ville bruge dagen på at vaske sit tøj og sig selv, -
- hvilket hun var helt sikker på, -
- at personerne i Toms fiktive by aldrig kunne finde på.
Nu var det som om, Dogville bare ventede.
Selv vinden lagde sig og efterlod byen uvant stille.
Som om nogen havde stillet en stor osteklokke ned over byen, -
- som skabte den stilhed, der sænker sig, nar man venter gæster.
Efter to fridage var Grace blevet sat på arbejde igen, -
- men stilheden var der stadig. Faktisk blev den intensiveret.
Indtil den femte dag, hvor den steg til en underlig stemning, -
- der pludselig trak byens beboere ud på gaden for at lytte.
De spurgte hinanden, om telefonlinjen stadig var nede, -
- og snakkede om Ben, der matte vende om på vej til Georgetown, -
- fordi et stort træ blokerede vejen.
De var ikke bekymrede.
"Bekymret" var ikke det rigtige ord.
Pludselig havde Tom set bilerne.
Hvor mange biler?
Man kan se dem med det blotte øje. Der er mindst otte.
Jeg troede, vejen var spærret? - De må være kommet igennem før.
Junes seng! Lagenet skal skiftes. Jeg kommer om lidt.
Hej, June.
Grace var begyndt på sengen, som June havde besudlet igen, -
- da en irritation over at spilde sin tid kom over hende.
Uden at tænke sagde hun ordene:
Ingen skal sove her.
Hun havde ikke talt højt, men hun blev forskrækket -
- over det pludselige udbrud.
Hvor kom disse ildevarslende ord fra?
Mørket var begyndt at falde, -
- da Grace var på vej hjem fra arbejde den aften.
Byens beboere havde opgivet at se mere, nu det sidste lys var væk.
De traskede slukørede op ad Elm Street.
Tom... - Hej, Grace.
Der var nogle biler, men vi kan ikke se dem mere.
Det er ikke så meget, vi ses. - Jeg har haft travlt med min bog.
må jeg lige spørge dig om noget? - Ja, hvad som helst.
Du kunne ikke fa dig selv til at smide det væk, vel?
Det nummer, han gav dig... Du kunne ikke smide det væk?
Jeg sagde jo, hvor farlig den mand var. Det var dumt.
Dum eller ej, Tom talte varmt for, at Grace skulle låses inde.
Hvis bilerne virkelig var et tegn på, -
- at den opringning Tom havde foretaget fem dage tidligere -
- endelig førte til, at Grace ville blive elimineret fra deres liv, -
- ville det se godt ud, hvis byen havde last hende inde.
Grace lå på sengen, da Jason blev sendt op med nøglen.
Grace hørte den dreje i lasen, men hun tumlede med tanker, -
- hun ellers havde undgået i størstedelen af et ar nu.
Kapitel ni, -
- hvor Dogville far det længe ventede besøg, og filmen slutter
Fra det øjeblik, hvor man hørte lyden af biler, -
- der startede, én efter én, gik det pludselig stærkt.
Tom havde samlet en velkomstkomité.
Dogville lå maske lidt afsides, men gæstfri, det var den.
Velkommen, de herrer! Byen stiller sig til Deres rådighed.
Jeg har ingen stor nøgle. Kun denne.
Hvor er hun? - Last inde med denne nøgle.
Okay... Hører De lyden?
De rammer pæle i til det nye fængsel.
Er kriminaliteten virkelig steget, som vi forledes til at tro?
Maske bliver nogle virksomheder betegnet som værende kriminelle, -
- fordi det bunder i misundelse? Hvad er Deres mening?
De har maske ingen? Nu skal jeg åbne. Undskyld.
Voilà, som franskmændene siger.
Hvad fanden er det her? Hvem har gjort det?
Bill, ræk hånden op! - Hvem er Bill? Hent dit værktøj.
Vi var trygge, nar hun var lænket.
I har sikkert mere styr på hendes slags.
Vi har det ikke godt med at tage imod penge for at hjælpe folk, -
- med mindre De har det bedst med at betale.
Hold kæft!
Grace vidste ikke meget om dyre biler.
Men hun genkendte straks lyden af bilen, -
- der dukkede op fra Canyon Road i det samme.
For Grace var lyden af den legendariske Cadillac 355 C -
- uvægerligt forbundet med en anden, langt mindre forfinet, lyd.
Lyden af pistolskud, affyret mod hende.
Lad være!
Skal du retfærdiggøre dine handlinger, før du skyder os?
Det er noget nyt.
Det kunne tolkes som svaghed, far. Du skuffer mig.
Jeg vil ikke skyde nogen. - I skød efter mig sidst.
Ja.
Det fortryder jeg. Du løb væk.
Det hjalp selvfølgelig ikke at skyde efter dig.
Du er alt, alt for stædig.
Hvorfor er du så kommet?
Samtalen, hvor du sagde, hvad du ikke kunne lide ved mig, -
- fik vi aldrig afsluttet, fordi du stak af.
Jeg vil også fortælle, hvad jeg ikke kan lide ved dig.
Det er vist Sådan, man fører en høflig samtale.
Er det virkelig derfor, du er kommet?
Og du siger, jeg er stædig?
Du er ikke kommet for at tvinge mig til at blive som dig?
Jeg overvejede det et øjeblik, men du kan ikke tvinges.
Du er mere end hjertelig velkommen -
- til at vende hjem og blive min datter igen.
Og...
...jeg vil endda begynde at dele min magt og mit ansvar med dig, -
- hvis du kommer hjem. Men du er jo ligeglad.
Hvad er det så?
Hvad? - Det, du ikke kan lide ved mig?
Du sagde et ord, der irriterede mig. Du kaldte mig arrogant.
At plyndre, som var det en menneskeret, er arrogant.
Det er lige præcis det, jeg ikke kan lide ved dig. Du er arrogant.
Kom du for at fortælle mig det?
Det er ikke mig, der er fordømmende. Det er dig!
Du dømmer netop ikke nogen, fordi du "forstår" dem.
En ussel barndom, -
- og så er et mord ikke længere nødvendigvis et mord.
Du giver omstændighederne skylden.
Voldtægtsmænd og mordere er i virkeligheden ofrene, siger du.
Jeg kalder dem hunde!
Æder de deres eget bræk, kan de kun stoppes med en pisk.
Hunde følger jo bare deres natur. Det må du vel tilgive dem?
Hunde kan lære mange nyttige ting, men ikke, hvis vi tilgiver dem, -
- hver gang de følger deres natur!
så jeg er arrogant. Jeg er arrogant, fordi jeg tilgiver folk.
Kan du ikke høre, hvor nedladende det lyder?
Du antager på forhånd, -
- at ingen nogensinde kan stige -
- til det samme høje moralske stade som dig.
Og derfor undskylder du dem! Det er, om noget, arrogant!
Du, mit kære barn, tilgiver andre med undskyldninger, -
- du ikke tillader dig selv at bruge.
Hvorfor skulle jeg ikke tilgive?
Du skal tilgive, nar tilgivelsen er fortjent.
Mal dem efter din egen alen. Det skylder du dem.
Den straf, du fortjener for dine synder, fortjener de også for deres.
De er kun mennesker, far.
Enhver skal stå til ansvar for sine egne handlinger.
Men du giver dem ikke den chance, og det er ekstremt arrogant!
Jeg elsker dig højt, men du er det mest arrogante menneske, -
- jeg har mødt, og du kalder mig arrogant!
Jeg... jeg har ikke mere at sige.
Du er arrogant. Jeg er arrogant. Nu kan I køre.
Uden min datter, formoder jeg?
Jeg sagde: "Uden min datter." - Ja.
Ja! - Du bestemmer.
Grace, man siger, du har problemer her.
Nej... ikke flere problemer end derhjemme.
Tænk nu lidt over det. Maske ændrer du mening.
Det gør jeg ikke. - Hør nu her.
Magt er ikke det værste.
Jeg er sikker på, du finder din egen made at bruge den på.
gå en tur, og tænk over det.
De mennesker, der bor her, -
- gør det bedste, de kan, under meget hårde betingelser.
Det siger du jo, Grace.
Men er deres bedste...
...virkelig godt nok?
Jeg elsker dig.
Grace havde allerede tænkt længe.
Hun vidste, at hvis hun ikke blev skudt, nar gangsterne kom, -
- ville hun blive tilbudt at vende tilbage -
- og blive sin fars medsammensvorne.
Hun behøvede ikke gå en tur for at overveje sit svar endnu engang, -
- selvom forskellen på folkene derhjemme og beboerne i Dogville -
- var noget mindre, end hun havde ventet.
Grace så på stikkelsbærbuskene, så sårbare i mørket.
Hvis man ikke gjorde dem fortræd, ville de komme igen til foråret.
Til sommer ville de endnu engang bugne af bær, -
- som smagte så vidunderligt i tærter. Især med kanel.
Grace så på de skræmte ansigter, der fulgte hende bag vinduerne, -
- og skammede sig over at være skyld i den frygt.
Hvordan kunne hun nogensinde hade dem for deres svaghed?
Hun ville sikkert have gjort det samme, hvis hun havde boet her, -
- for nu, som hendes far sagde, at male dem efter sin egen alen.
Ville hun ærligt talt ikke have gjort som Chuck og Vera og Ben -
- og fru Henson og Tom og alle de andre i husene?
Grace tænkte efter, og i det samme gled skyerne væk fra manen.
Dogville gennemgik endnu ét af de små skift i lyset.
Det var som om, lyset, der før havde været så nådigt, -
- endelig nægtede at dække over byen længere.
Nu kunne man ikke forestille sig bærret på stikkelsbærbusken, -
- men kun se tornen, der var der nu.
Lyset trængte nu ind i hver ujævnhed og fejl i bygningerne, -
- og også i menneskene!
Nu vidste Grace alt for godt, hvad svaret på spørgsmålet var.
Havde hun gjort som dem, kunne hun ikke forsvare disse handlinger -
- og kunne ikke fordømme dem nok.
Endelig fik hendes sorg og smerte den fornødne plads.
Det, de havde gjort, var ikke godt nok!
Havde man magten, var det ens pligt at rette op på det.
For andre byers skyld. For menneskehedens skyld.
Og ikke mindst for ét menneskes skyld: Grace selv.
Hvis jeg vendte tilbage og blev din datter igen, -
- hvornår ville jeg så fa den magt, du snakker om?
Nu. - Med det samme?
Ja, hvorfor ikke?
så ville jeg også fa ansvar med det samme, ikke?
Og være med til at løse problemer?
Som for eksempel problemet med Dogville?
Vi kunne skyde en hund -
- og sømme den op på væggen under lampen dér?
Det kan være, det hjælper.
Det vil gøre byen mere skræmt, men næppe bedre.
Det kunne ske igen.
Hvis en eller anden kom forbi og viste...
...sin svaghed.
Det vil jeg bruge min magt til.
Jeg vil gøre denne verden lidt bedre.
Ja?
Fjolset vil ikke holde mund. Han vil tale med Dem, frøken.
Skal vi bare skyde ham nu? - Nej, lad mig tale med ham.
Hvad er der så?
Man kan ikke bebrejde nogen, at de bliver bange, vel?
Nej. - Nej, vel? Jeg var bange, Grace.
Jeg brugte dig. Undskyld. Jeg er dum.
Og maske også arrogant nogle gange.
Ja, det er du, Tom.
Selvom det ikke er pænt at udnytte folk til illustration, -
- så må du indrømme, at netop denne overgår alle forventninger.
Den sagde så meget om at være menneske.
Det har været smerteligt, men også lærerigt, ikke sandt?
Ikke nu, Tom. Ikke nu.
Verden ville være bedre tjent uden denne by.
Ja? - Skyd dem, og brænd byen ned.
Hvad? Er der noget andet, skat? - Der er en familie med børn.
Skyd børnene først, og lad moderen se på.
Sig, I vil stoppe, hvis hun kan lade være med at græde.
Det skylder jeg hende.
Jeg er bange for, hun har let til tarer.
Vi må se at fa dig væk herfra. Du har allerede lært for meget.
Kom så! Fart på!
Fryser du, skat? - Jeg har det fint.
Vil De have gardinerne rullet op? - Hvad synes du?
Vi må hellere rulle dem op. Det er det rigtigste.
Nej!
Mor! Mor!
Mor!
Ah, gud!
Bingo, Grace.
Bingo.
Din illustration slog bunden ud af min.
Skræmmende, men helt tydelig.
Kan jeg tillade mig at bruge den som inspiration til mine bøger?
Farvel, Tom.
Der er ting, man selv må gøre. - Jaså?
Den må du forklare mig på vejen hjem.
Pludselig var der en lyd. Ikke så overbevisende og kraftfuld, -
- som den havde været en nat i foråret, -
- men høj nok til at trænge gennem de sidste suk af udbrændt træ.
Nu var den der igen. Alle hørte den.
Grace var den første, der genkendte den.
"Det er Moses," sagde hun og hoppede ud af bilen.
Hun løb hurtigt hen til hundegarden ad det, -
- der næppe kunne kaldes en vej længere, og slet ikke Elm Street, -
- for der var ingen træer tilbage, og da slet ingen elm.
Det var Moses.
At den havde overlevet var et mirakel.
Nej! Lad den leve.
De har sikkert set flammerne i Georgetown. Nogen vil finde den.
Den er bare vred, fordi jeg engang tog dens kødben.
Om Grace forlod Dogville, -
- eller Dogville forlod hende, er et udspekuleret spørgsmål, -
- som få har gavn af at stille og endnu færre af at besvare.
Og det vil da heller ikke blive besvaret her.
Subtitles by Filou ;-)